Hon var med sin mor.
I boken beskriver hon en urvalsprocess.
I slutet av månadens slit blev 60 intagna utvalda...
...de skulle skickas tillbaka till Auschwitz. Det stämmer, va?
Ja, det stämmer.
Än så länge har ni svarande nekat till att vara delaktiga i den processen?
Nu tänker jag fråga dig. Var du delaktig i den?
Ja.
- Så du hjälpte till att välja ut? Ja.
Erkänner du det?
I så fall... Berätta hur ni valde ut dem.
Det var sex vakter, så vi bestämde oss för att ta tio personer var.
Det var så vi gjorde - varje månad. Alla valde tio stycken.
Menar du att dina medsvaranden tog del av processen?
- Det gjorde vi allihop. - Trots att de har nekat?
Det är lättare att säga "vi" istället för "jag", eller hur?
Insåg du inte... Att du skickade kvinnorna till döden?
Jo, men... Det anlände nya, nya kvinnor anlände hela tiden, så...
Vi var ju tvungna att göra plats åt de nya.
- Du förstår nog inte riktigt... - Det fanns inte plats för alla.
Det jag menar är... Låt mig omformulera mig: För att skapa rum...
...valde du kvinnor och sa: "Du och du måste skickas tillbaka och dödas."
Vad skulle du ha gjort?
Skulle jag aldrig ha börjat jobba på Siemens?
De är redo för dig nu, ms Mather.
Ge dig iväg!
- Var är Michael? - Jag vet inte.
I din bok beskriver du urvalsprocessen...
Du skulle jobba och när du inte var till nån nytta för dem-
-skickade de tillbaka dig till Auschwitz för att bli dödad.
Finns det folk här idag som gjorde de urvalen?
Jag vill att du identifierar dem. Kan du peka ut dem?
Hon.
Och hon.
Hon.
Och hon...
Hon.
Och hon.
Tack. Fortsätt.
Varje vakt valde ut ett antal kvinnor.
- Hanna Schmitz valde annorlunda. - På vilket sätt?
Hon hade favoriter. Tjejer, mest unga.
Vi la märke till det, hon gav dem mat och nånstans att sova.
På kvällen, bad hon dem att följa med henne. Vi trodde...
Ni kan tänka er vad vi trodde. Sen fick vi reda på...
...hon fick kvinnorna att läsa högt för henne.
De läste för henne.
Först trodde vi att den här vakten... Var mer känslig, mer mänsklig...
...vänligare. Hon valde ofta de svaga och sjuka...
...hon verkade nästan skydda dem.
Men sen skickade hon iväg dem.
Är det vänligt?
Jag vill flytta fram till marschen.
Du och din dotter marscherade i flera månader?
Vintern 1944 stängdes vårt läger.
De sa att vi skulle gå vidare. Men det ändrades varje dag.
Kvinnor dog runt omkring oss i snön. Hälften av oss dog under marschen.
Min dotter säger i boken:
"Det här är ingen dödsmarsch, snarare en dödsgalopp."
Berätta om natten i kyrkan.
Vi trodde att vi hade tur den natten för vi hade tak över våra huvuden.
Vi kom till en by, som vanligt tog vakterna de bästa sovplatserna.
Men de lät oss sova i en kyrka.
Det var ett bombanfall mitt i natten. Kyrkan träffades.
Först kunde vi bara höra elden, i kyrktornet.
Sen kunde vi se brinnande strålar, de började att krascha mot golvet.
Alla rusade...
...rusade mot dörrarna.
Men dörrarna var låsta från utsidan.
Kyrkan brann ner. Ingen öppnade dörrarna? Stämmer det?
- Ingen. - Trots att ni brann ihjäl?
- Hur många dog? - Alla.
Men du överlevde.
Tack.
Jag vill tacka dig för att du kom till det här landet och vittnade.
Jag vet inte. Jag vet inte vad vi gör här längre.
- Inte? - Vi ska tänka som advokater...
...men det är nåt vidrigt med det här.
Det här hände inte tyskarna. Det hände judarna.
- Vad försöker vi att göra? - Vi försöker att förstå!
Sex kvinnor låste in 300 judar och lät de brinna upp. Vad är det vi ska förstå?
Berätta, jag frågar: "Vad är det vi ska förstå"?
Jag trodde på det här till en början. Nu tror jag att det är en omväg.
En omväg från vad?
Du sätter sex kvinnor i en rättegång-
-och säger: "De var de onda, de var de skyldiga"!
För att ett av offren råkade skriva en bok. De är i rättegång och ingen annan!
Vet ni hur många läger det fanns i Europa?
Folk tjatar om hur mycket alla visste. Vem visste? Vad visste dem?
Alla visste! Våra föräldrar, våra lärare. Det är inte det som är frågan.
Frågan är: "Hur kunde ni låta det här hända"?
Eller ännu bättre - varför tog du inte livet av dig när du fick reda på det?
Tusentals! Så många var det. Det fanns tusentals läger. Alla visste.
- Titta på den kvinnan... - Vilken kvinna?
Henne som du alltid stirrar på. Jag är ledsen men det gör du.
- Jag vet inte vem du menar. - Vet du vad jag skulle göra?
Ta pistolen, och skjuta henne själv.
Skjut allihop!
Varför låste du inte upp dörrarna?
Jag har frågar er alla men får inget svar.
Två av offren är här. De förtjänar ett svar.
Här är SS-rapporten. Alla har kopior.
Det här är rapporten som signerades av er alla direkt efter händelsen.
I rapporten påstår ni att ni inte visste om elden förrän efteråt.
Men det är inte sant, eller hur?
Det är inte sant.
- Jag vet inte vad du frågar om. - Varför låste du inte upp dörrarna?
För de uppenbara skälen.
- Vi kunde inte. - Varför inte?
Vårt jobb var att vakta fångarna. Vi kunde inte låta dem fly.
Ni hade fått skulden om de hade rymt, ni hade blivit åtalade, kanske avrättade?
Hade vi öppnat dörrarna hade det blivit kaos.
Det hände så fort, det snöade. Bomberna... Det var lågor över hela byn.
Sen började de att skrika. Och det blev värre och värre.
Vi kunde inte låta dem fly. Vi var ansvariga för dem!
Så du vet vad som hände? Du gjorde ett val.
Du lät dem dö istället för att riskera att de skulle fly.
De andra svaranden har gjort en anklagelse mot dig. Har du hört den?
- De säger att du bestämde. - Jag var ju bara en av vakterna.
- Hon bestämde! - Var det du som skrev rapporten?
- Nej! Vi skrev den tillsammans. - Hon skrev rapporten!
Stämmer det? Jag vill se ett prov av din handstil.
- Min handstil? - Jag måste veta vem som skrev rapporten.
Jag förstår inte, det har ju gått 20 år.
- Ge henne en bit papper. - Ska ni jämföra en 20 år gammal handstil?
Stig fram.
Det behövs inte.
Det var jag som skrev rapporten.
Tystnad, snälla. Ordning i salen.
Du har hoppat över seminariumet.
Jag har information. Som gäller en av de svarande.
- Nåt de inte erkänner. - Vad för information?
Jag förstår precis, du har en moralisk skyldighet att avslöja det för domstolen.
Det råkar vara så att den här informationen gynnar den svarande.
Det kan hjälpa henne. Det kan påverka resultatet, definitivt domen.
Det är ett problem.
Den svarande vill hålla den här informationen hemlig.
Ett ögonblick, tack.
Vad har hon för skäl?
- För att hon skäms. - Över vad?
- Har du pratat med henne? - Självklart inte.
Jag kan inte... Jag kan inte göra det.
Jag kan inte prata med henne.
Vad vi känner är inte viktigt. Frågan är bara vad vi gör.
Om människor som du inte lär dig vad som hände med såna som mig-
-vad är det då för mening med nånting?
Schmitz! Du har en besökare.
Tysta!
Michael Berg!
Tiden är ute.
Ska du komma in?
Du tog tid på dig.
Vad är det?
- Vart ska du? - Jag är ledsen.
Jag vill sova ensam.
- Nazist! - Nazisthora!
Tystnad i domstolen!
Ställ er upp.
Domstolen finner följande skyldiga: Rita Beckhart-
-Karolina Steinhof, Regina Kreutz, Angela Zieber och Andrea Luhmann-
-för att ha medverkat till 300 mord.
Domstolen finner Hanna Schmitz skyldig till 300 mord.
De anklagade döms till följande:
Beckhart Rita, Karolina Steinhof-
-Regina Kreutz, Angela Zieber and Andrea Luhmann.
Ni kommer att få avtjäna ett straff i fängelse i fyra år och tre månader.
Hanna Schmitz. Då du spelade en annan roll, hamnar du i en annan kategori.
Den anklagade Schmitz döms till livstids fängelse.
- Var ska vi? - Det berättar jag när vi är där.
- Du sa att du gillade överraskningar. - Jag gillar överraskningar.
NEUSTADT, VÄSTTYSKLAND, 1976
Hon har växt, eller hur?
Jag vet inte. Det var så länge sen jag såg henne, hur ska jag kunna se det?
Det är mitt fel. Jag skulle inte ha kommit oannonserad.
Pappa ska bo i ett eget hus.
Jag är rädd att jag har dåliga nyheter, mamma. Julia vet redan.
Gertrud och jag ska skilja oss.
Du kom inte till din fars begravning, men för det här?
Det är inte lätt för mig att besöka den här stan. Det var inte det jag menade.
Du får inte oroa dig för Gertrud.
Jag ska se efter henne. Hon är redan åklagare så...
- ...hon tjänar mycket mer än mig. - Michael...
Jag är inte orolig för Gertrud. Jag är orolig för dig.
"Musa, berätta om mannen-"
"-den mångbefarne-"
"-som länge irrade kring sen han härjat Troja, den heliga staden."
215 - post.
217 - post.
- 121966215. - Nummer.
Öppna det.
Testar, testar. Ett-två-tre.
"Odyssén." av Homeros.
"Odyssén" av Homeros.
"Musa, berätta om mannen..."
"...den mångbefarne..."
"...som länge irrade kring sen han härjat Troja, den heliga staden."
"...till dödens hus. Men jag hoppades att andra skulle komma."
"Skuggor av kända hjältar, män som dog och spöken..."
"Hon känner sig gammal. Låt oss gå till sängs tillsammans."
"Blanda kärlekens konstverk, vilket kommer andas förtroende oss emellan."
"Inte för hela världen, inte förrän du lägger din ed, gudinna-"
"-låt inte nya intriger skada dig."
"Hon skulle aldrig skada mig. När hon var färdig, la jag mig i hennes säng."
"När gryningen med sina röda skyar visade sig återigen..."
"Damen med den lilla hunden." Av Anton Chekhov.
"Ett nytt ansikte hade uppenbarat sig på promenaden. Damen med den lilla hunden."
- Jag vill låna en bok. - Vilken då?
- Har du: "Damen med den lilla hunden"? - Vad heter du?
Hanna Schmitz.
"Damen med den lilla hunden".
Damen med den lilla hunden. Ett, två, tre... Hund.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex. Damen med den lilla hunden.
VÄSTBERLIN, 1980
"Tack för senast, grabben. Jag gillade det verkligen."
- Inget brev? - Nej. Skriv under här.
"Snälla, skicka mer kärlek."
"Jag tror att Schiller behöver en kvinna."
"Får du mina brev? Skriv till mig, grabben."
- Är det Michael Berg? - Ja.
Tack för att du ringde mig. Fick du mitt brev?
Jag har det här.
Som jag skrev, Hanna Schmitz kommer att släppas snart.
Hon har suttit inne i över 20 år.
Hon har ingen familj, inga vänner. Du är hennes enda kontakt.
- Besöker du henne inte? - Nej, det gör jag inte.
När hon kommer ut måste hon ha ett jobb. Hon måste ha ett ställe att bo på.
Du kan inte tänka dig hur skrämmande den moderna världen måste vara för henne.
Jag har ingen annan att vända mig till. Om du inte tar ansvar för henne...
...så har Hanna ingen framtid alls.
Det är snällt av dig. Tack för att jag fick veta det.
Är du Michael Berg? Jag heter Louisa Brenner. Godmorgon.
Vi väntade dig tidigare.
Jag borde varna dig: Hanna har inte varit sig själv på länge.
Hon har varit annorlunda de sista åren.
Jag tar dig till kantinen direkt. De har precis ätit klart.
Bord fyra.
Du har växt upp, grabben.
Jag har en vän som är skräddare.
Han kan ge dig ett jobb. Och jag har hittat ett ställe du kan bo på.
Det är ganska litet, men det är bra. Du kommer att gilla det.
Det finns olika umgängesprogam. Kulturella saker jag kan skriva in dig i.
Och biblioteket ligger nära.
Läser du mycket?
Jag vill helst att folk läser för mig.
Det är över nu, eller hur?
- Gifte du dig? - Ja, det gjorde jag.
Vi har en dotter. Som jag skulle vilja träffa mycket mer.
Äktenskapet höll inte.
- Har du tänkt mycket på det förflutna? - Med dig menar du?
Nej... Inte på mig.
Innan rättegången tänkte jag aldrig på det förflutna.
Nu då? Vad känner du nu?
Det spelar ingen roll vad jag känner. Det spelar ingen roll vad jag tror.
De döda är fortfarande döda.
- Jag visste inte vad du hade lärt dig. - Jag har lärt mig att läsa.
Jag hämtar upp dig nästa vecka, okej?
Det låter som en bra plan.
Vi kan göra det lugnt eller ställa till med en scen.
Okej, lugnt.
- Ta hand om dig, grabben. - Du med. Vi ses nästa vecka.
Jag har kommit för att hämta Hanna Schmitz.
Sätt dig, snälla.
Hon packade aldrig. Hon planerade att aldrig ge sig av.
"Var det ett nytt ansikte...som uppenbarade sig på promenaden?"
"Damen med den lilla hunden."
Hon lämnade ett meddelande åt mig, ett sorts testamente.
Jag kan läsa det som rör dig.
"Det finns pengar i den gamla teburken. Ge det till Michael Berg."
"Han ska skicka det med de 7 000 mark som finns på banken-"
"-till dottern som överlevde branden. Det är till henne."
"Hon får bestämma vad hon vill göra med dem. Säg till Michael att jag hälsade."
- Ms Mather? - Ja... Och du är Michael Berg?
- Jag har väntat på dig. Snälla... - Tack.
Du måste berätta varför du är i USA.
Jag var redan här. Jag var på en konferens i Boston.
Är du en advokat? Jag blev nyfiken av ditt brev men förstod det inte.
- Du deltog i rättegången? - Ja, för nästan 20 år sen.
Jag studerade juridik. Jag kommer ihåg dig, särskilt din mamma.
Min mamma dog i Israel för många år sen.
- Jag är ledsen. - Fortsätt.
Du kanske har hört att... Hanna Schmitz nyligen dött.
- Hon tog livet av sig. - Var hon en vän till dig?
En sorts vän. Så här ligger det till:
Hanna var en analfabet i större delen av hennes liv.
- Förklarar det hennes beteende? - Nej.
- Eller är det en ursäkt? - Nej.
Hon lärde sig att läsa när hon satt i fängelse. Jag skickade band till henne.
Hon har alltid gillat... att folk läser för henne.
Du kan väl börja med att vara ärlig med mig. Iallafall börja så.
Vad hade ni för vänskap?
När jag var ung hade jag en affär med Hanna.
Jag är inte säker på att jag kan hjälpa dig, mr Berg.
Jag är inte villig att göra det.
Jag var 16 när jag träffade henne. Affären varade bara en sommar, men...
Men vadå?
Jag förstår.
Visste Hanna Schmitz effekten hon hade på ditt liv?
Hon har gjort mycket värre saker mot andra.
Jag har aldrig berättat för nån.
Folk frågar mig hela tiden vad jag lärt mig av lägren.
Det var ingen terapi.
Vad tror du att det var för nåt? Universitet?
Vi var inte där för att lära oss. Det förstår man väldigt väl.
Vad ber du om? Förlåtelse? Eller vill du bara känna dig bättre?
Lyd mitt råd och gå till teatern om du vill bli renad. Läs litteratur.
Gå inte till lägren.
Det vinner du ingenting på.
Ingenting...
Det hon ville... Det hon ville var att ge dig sina pengar.
- Jag har dem med mig. - Till vadå?
Det du tycker passar.
Här.
När jag var liten hade jag en teburk till mina skatter.
Den såg inte ut så här. Den hade kyrilliska inskriptioner.
Jag tog med mig den till lägret, men den blev stulen.
- Vad var det i den? - Sentimentala saker.
Hundhår. Biljetter till operan som min pappa hade tagit med mig på.
Den stals inte för sitt innehåll. Det var burken som var värdefull.
Jag kan inte göra nåt med de här pengarna.
Om det har nåt att göra med utrotningen av judarna-
-känns det som ett frikännande och det är nåt jag inte godkänner.
Jag tänkte en organisation för att uppmuntra läs- och skrivkunnighet.
Bra.
Vet du om det finns en judisk organisation?
Det finns en judisk organisation för allting.
Inte för att läs- och skrivkunnighet är ett judiskt problem.
Du kan väl ta reda på det? Skicka pengarna.
- Ska jag göra det i Hannas namn? - Det du tycker passar.
Jag behåller burken.
Tack.
JANUARI, 1995
- Vart ska vi? - Gillade inte du överraskningar?
Jo, jag gillar överraskningar.
Vem var hon?
Det var det jag ville berätta för dig.
Det är därför vi är här.
Berätta då.
Jag var 15...
Jag var på väg hem från skolan.
Jag var sjuk... och en kvinna hjälpte mig.
Tillägnad: Cecilia
Svensk text: SSG - SweSUB Group Incubator
www.SweSUB.nu - Sidan med kärlek